БІОМЕДИЧНА ВІЗУАЛІЗАЦІЯ ТА СТРУКТУРНА ОЦІНКА КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ ПРИ ОСТЕОІНТЕГРАЦІЇ - Сердюк, Олександра; Стельмах, Наталія (Вісник Київського політехнічного інституту. Серія Приладобудування, 2025)
У даній роботі представлено підходи до оцінки змін кісткової тканини до та після остеоінтегративного протезування із застосуванням сучасних інформаційно-вимірювальних технологій. Особлива увага приділена комплексному аналізу стану кісткових структур на різних етапах остеоінтеграції, що дозволяє глибше зрозуміти процеси ремоделювання тканин під впливом імплантації. Одним із ключових інструментів дослідження є використання даних комп'ютерної томографії високої роздільної здатності. На основі отриманих томографічних зрізів проводиться побудова тривимірних (3D) моделей кісткових структур із залученням спеціалізованого програмного забезпечення. Ці моделі забезпечують можливість детальної візуалізації анатомічних особливостей, просторового розташування імпланта та навколишніх тканин, а також дають змогу аналізувати морфологічні зміни, що виникають у результаті процесів остеоінтеграції. Крім морфологічної оцінки, у рамках роботи здійснюються механічні випробування кісткової тканини. Застосовуються методи навантаження для визначення фізико-механічних характеристик, таких як міцність, жорсткість і пружні властивості кістки в ділянці контакту з імплантатом. Це дозволяє не лише виявити структурні зміни, але й оцінити їхній вплив на функціональну спроможність опорно-рухового апарату після протезування. Отримані результати об'єднуються у єдиний масив даних для проведення комплексного аналізу. Такий підхід дозволяє об'єктивно оцінити ефективність процесу остеоінтеграції, виявити потенційні зони ризику порушення стабільності імпланта, а також сформувати рекомендації щодо індивідуалізації планування протезування для кожного пацієнта. Важливою особливістю застосованої методики є можливість раннього виявлення патологічних змін або незадовільної інтеграції імпланта шляхом моніторингу динаміки морфометричних і механічних параметрів у післяопераційний період. Це відкриває перспективи для підвищення загальної успішності остеоінтегративного протезування та зменшення кількості ускладнень, пов’язаних із нестабільністю або відторгненням імплантів. Таким чином, розроблений підхід демонструє високу інформативність і практичну значущість, забезпечуючи багаторівневу оцінку стану кісткової тканини, що є надзвичайно важливою для забезпечення довгострокової стабільності та функціональності протезів у клінічній практиці.